Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Death metal starej školy stále žije, v súčasnosti ide miestami až o trend, v ktorom - tak ako hocikde inde – platí, že „veľa povolaných, málo vyvolených“, a preto sa to všetkým tým kapelám veriť ani nedá, keďže urobiť niečo v duchu dávnych čias, kedy bol death metal novou, záhadnou a desivou entitou, sa tiež nepodarí každému - feeling nekúpite v hypermarkete ani ho nestiahnete z netu. Je rok 2012 a v tomto smere to momentálne metalovému svetu natreli rozhodne nie vetchí „starci“ ASPHYX s ich „kladivom smrti“. Ale o „Deathhammer“ tu reč nebude, určite nie dnes, pretože tento svoj „dlh spoločnosti“ som už splatil na inom mieste a bol som štedrý ako dlho nie. Pozrieme sa na vec, ktorá vyšla už skoro pred rokom, niekedy vtedy som ju aj zrecenzoval, a keďže inde sa nikdy na rad nedostala, prečítate si o nej tu.
To, že sú v Izraeli nejaké metalové kapely, by nemalo prekvapiť nikoho kto má hoci aj len priemerné IQ a zbežný prehľad o scéne, je to tak 20 rokov stará „senzácia“. SONNE ADAM, po hebrejsky „ten, ktorý nenávidí ľudský rod“, vznikli v roku 2007 a po EP „Armed With Hammers“ z mája 2010, ktoré vydalo nemecké vydavateľstvo Imperium Productions, im v apríli roku 2011 vyšiel dlhohrajúci debut „Transformation“. SONNE ADAM, v súčasnosti hrajúci ako štvorčlenná formácia (o.i. s gitaristom zo sludge/metalových DUKATALON), ho stvorili v dvojici Dahan (vokály) a Davidov (všetko ostatné). Tvorca hudby Davidov nie je až taká neznáma persóna a jeho hudobný záber je v rámci extrémneho metalu pomerne široký, obsahuje alebo obsahoval aj hranie v black/thrashmetalových HELL DARKNESS, satanisticko blackmetalových TSORER a vo fekálnom gore/grindovom chorom nonsense ABOSRANIE BOGOM.
Čo obsahuje deväťskladbové CD spolku vyvolávajúceho zo záhrobia ducha starého death metalu? Veľmi dobré veci v štýle vynikajúco zvládnutého klasického veľmi temného death metalu zo začiatku 90. rokov. Žiadne fofry, naopak pochmúrne, ťahavé a atmosférické záležitosti s textovými posolstvami prinášanými ťažkým, hlbokým, kloktavým a zároveň zrozumiteľným vokálom. Tempá a pár gitarových postupov môžu pripomenúť PARADISE LOST na „Gothic“ alebo AUTOPSY, s tým, že SONNE ADAM majú oveľa apokalyptickejšiu, takú až pravekú náladu dimenzií, v ktorých človek nestál na vrchole ničoho.
Hlavne mi však tento album svojou stavbou a vyznením pripomína iný skvost „starodávneho“ death metalu, konkrétne „Soulside Journey“ od DARKTHRONE. (To, že na debutovom EP majú cover „The Serpents Harvest“ z „Total Death“, zrejme nebude náhoda.) „Transformation“ je zhudobnenie sveta bičovaného temnotou, zlom a ovládaného rúhavými monštrami, ktorých hlavnou zbraňou je paralyzujúci des. Stará škola a staré idey s modernými zvukovými možnosťami, marše bicích, zlovestné, z iných sfér prichádzajúce harmónie gitár, strašidelný, šťavnatý vokál ako z čias BLASPHEREION či MIASMA, na to vrstvy temného šepotu, pár dosamplovaných pekelných zvukov, a je to tam. Death metal s atmosférou podzemných jaskýň, v ktorých číha zlo z dimenzií, ktoré boli staré už v čase vzniku nášho sveta, s textami plnými rúhania, zla, okultizmu a apokalyptických vízií je výbornou bránou v čase pre tých, ktorí by chceli pocítiť, ako to bolo kedysi. V niektorých delirických momentoch si pamätníci možno spomenú aj na dávnu austrálsku death/doomovú apokalypsu DISEMBOWELMENT. Uchopenie a podanie štýlu je tu podobné ako u kalifornských DEATHEVOKATION (zaujímalo by ma, kedy sa s novým albumom priflákajú oni), to znamená, že je vynikajúce.
V dobe, kedy dosť výrazne stúpol záujem o tento „starý“ death metal, sa asi netreba čudovať skutočnosti, že SONNE ADAM sa stali súčasťou kolosu zvaného Century Media. Je samozrejmé, že vydavateľstvo to nerobí zo žiadnych filantropických dôvodov, a treba dúfať, že izraelský objav, ktorý už na debute znie tak, že by bola blbosť čokoľvek tam chcieť vylepšovať, mašinéria, ktorá proste už dávno underground nie je, nejakou nešťastnou náhodou nerozdrví.
1. We Who Worship The Black
2. I Sing His Words
3. Sonne Adam
4. Solitude In Death
5. Take Me Back To Where I Belong
6. Shine
7. I Claim My Birth In Blood
8. Transformation
9. Apocalypse
Diskografie
Messengers Of Desolate Ways (kompilácia) (2012) Doctrines Of Dark Devotion (EP) (2012) The Sun Is Dead (EP) (2012) Transformation (2011) Armed With Hammers (EP) (2010)
DALŠÍ INFORMACE
Vydáno: 2011 Vydavatel: Imperium Productions Stopáž: 41:47
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.